Евтим Евтимов
Елегия

chitanka.info

Искаш пролетта да задържа,

ала тя полека си отива.

И дори за нея да тъжа,

лятото започва да опива.

Искаш тоя час да е голям,

неживян от хиляди години,

но внезапно осъзнавам сам,

че и той ще мине, ще отмине.

Зная аз, росата да роси

векове над равнините звездни,

тя не може вече да спаси

туй, което трябва да изчезне.

Зная, нещо вече е било̀,

зная, нещо с нас си е играло.

Споменът сега мълчи в легло,

на което слънцето е спало.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.